A fordítás az alábbi mű alapján készült:

L. J. Shen: The Hunter (Boston Belles #1), 2020

Fordította

LADÁNYI KLÁRA

A szerzőtől az Álomgyár Kiadó gondozásában megjelent:

A csóktolvaj, 2020

A jövő zenéje, 2020

Szenzációs szerető, 2020

Fékezhetetlen vágy, 2021

Az ördög feketét visel, 2021

Vakmerő (Vágyak iskolája-sorozat 1.), 2021

Vagány (Vágyak iskolája-sorozat 2.), 2021

Copyright © 2020. THE HUNTER by L.J. Shen

Published by arrangement with
Brower Literary & Management, Inc.

The moral rights of the author have been asserted.

Hungarian translation © Ladányi Klára, 2022

Hungarian edition © Álomgyár Kiadó

Minden jog fenntartva!

Borítóterv: Fehér Zsanett

A fedél Koppányi Lilla munkája.

Szerkesztette: Papp Diána

Korrektor: Csémi Judit

Tördelés: Dubecz Adrienn

Álomgyár Kiadó, Budapest, 2022

Felelős kiadó: Nagypál Viktor

Elérhetőségeink:

+36 1 770 7890

admin@alomgyar.hu

www.alomgyar.hu

www.facebook.com/alomgyar

instagram.com/alomgyarkiado

Elektronikus változat
Békyné Kiss Adrien

ISBN 978-963-5703-84-5

Yamina Kirkynek és Nina Delfsnek.

Köszönöm, hogy ennyire csodásak vagytok!

„Remélem, ostoba lesz, ugyanis a legjobb dolog, ami egy lánnyal történhet ebben a világban, az az, hogy egy ostoba kis gyönyörűség lesz.”{1}

F. Scott Fitzgerald: A nagy Gatsby

Ebben a könyvben nem ilyen.

Lejátszási lista

Fergie: A Little Party Never Killed Nobody

Brand New: The Quiet Things That No One Ever Knows

Sia: Kill and Run

Savage Garden: Truly, Madly, Deeply

At the Drive-In: One Armed Scissor

The Killers: When You Were Young

The Cure: Lullaby

Előszó

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy varázslatos kastély, ahol minden elhervadt, egy kisfiú lelkét kivéve.

A fiú hatéves volt, amikor a lány először találkozott vele.

A lány az édesanyjával érkezett, aki ünnepi menüt főzött a fiú családjának. A folyosókon barangolt, zoknis lábával a márványpadlón siklott. Ötéves volt, túlságosan is kicsi ahhoz, hogy értékelje a hatalmas boltíveket és a rózsakertet. Ide-oda csúszkált, lefoglalta magát, amíg az édesanyja nem végzett, miközben odakint a menny dörgött.

Ezt a telet a bostoniak még évekkel később is emlegették: makacs volt, és hajthatatlan. A sötét ég szúrós jégesőt ömlesztett a kastélyra, a jég dühödten verte az íves ablakokat. A lány odacsusszant az egyik gótikus ablakhoz, kezét a hideg üvegre nyomta.

Meglepve látta, hogy a medence melletti napozóágyon, az esőben egy kis árny fekszik. Egy fiú. Mozdulatlanul feküdt, és ellenkezés nélkül hagyta, hogy rászakadjon az eső. Megadta magát, elfogadta a jégeső büntető csapásait a bőrén.

A lány ijedtében elkezdte verni az ablakot. Mi van, ha megsérült, vagy elvesztette az eszméletét? Esetleg meghalt? Tudta egyáltalán, mit jelent a halál? Hallott róla olykor, amikor a szülei azt hitték, nem figyel.

Még erősebben verte az üveget. A fiú lassan felé fordította a fejét, hanyagul, szinte mintha a lány nem is számítana.

Szürkéskék szeme összetalálkozott a lány világoszöld tekintetével.

– Gyere be! – kiáltotta a lány. Jobbra-balra nézett, a kilincset kereste.

A fiú megrázta a fejét.

– Kérlek! – kiáltotta a lány.

– Elküldenek. – Próbált olvasni a fiú szájáról, a hangját nem hallotta. – Elmegyek.

– Hova? Hova mész? – kiáltotta.

De a fiú elfordult, arcát az ég felé irányítva, belebámult az éjszaka fekete bársonyába. Nem látszott a hold. Sem a nap. A föld annyira elárvultnak tűnt így, hogy egyikük sem vigyázott rá fentről.

A lány elgondolkodott azon, mi történne, ha a nap megcsókolná a holdat.

Fogalma sem volt arról, hogy erre a kérdésre egy napon majd megkapja a választ.

Ahogy arról sem, hogy attól a nagyon magányos fiútól fogja megkapni.

Egy

Hunter

Jelen

– Ideje felkelni, Szifilisz kapitány! – jelentette be a barátom / a lelkiismeretem, Knight Cole. A sportcipője orrával bökte meg a hátamat.

A sajgó izmaim alatt érzett kemény felületből ítélve arra jutottam, hogy megint a padlón aludtam el. Az ágyékom ragacsosságából és a szépen karbantartott fanszőrzetemet érő szellőből pedig tudtam, hogy olyan lyukakba dugtam a farkam a múlt éjszaka, ahova nem kellett volna, most pedig teljesen pucér voltam.

Felnyögtem, összeszorítottam a szemem, és ráfordultam egy másik, meleg, csupasz testre. Cickók. Cickókat éreztem. Formás, telt és természetes cickókat. Még mindig csukott szemmel a számba vettem az egyik mellbimbót, és lustán megszívtam.

– Kérsz kávét is a tejed mellé? – mélázott el hangosan Knight.

A kezem levándorolt a lány hasán egészen a mézesbödönéig. Nedves volt és forró, a háta megfeszült, a combja remegett a vágytól. Elkezdtem dörzsölni, ingerelni a duzzadt csiklóját. A farkam félárbócra tornázta magát, mire egy másik test préselődött nekem hátulról.

Főnyeremény!

– Tejjel inni a kávét olyan, mintha gumival a nyelveden nyalnál ki egy nőt. Az olaszok ennél kevesebbért is száműznének – motyogtam még mindig csukott szemmel. A szám ennek a lánynak a bőrét súrolta.

– Kösz a képet – szólt be Vaughn Spencer, a másik jó barátom.

– Ne is törődj velem, öregfiú! – A szabad kezemmel megpaskoltam a mögöttem lévő csajt, és a derekam köré vontam a lábát. Hova tettem a gumikat? Miért kávéval és csevegéssel jön nekem Knight és Vaughn ahelyett, hogy kotont adnának? Ki kéne rúgnom, és olyan szárnysegédekre cserélni őket, akik tényleg segítenek abban, hogy ezt behúzzam. Nem mintha ebben segítségre lenne szükségem. – Csak dobj meg egy gumival, mielőtt elmész, okés?

– Pihentesd a farkad, és kurvára ébredj már fel! – Egy sáros bakancs nehezedett az arcomra, kis híján szétroppantva a koponyámat.

Vaughn, azaz a kisördög a vállamon.

Meg igazából bárki más vállán.

Szerettem és gyűlöltem is ezt a szarházit.

Szerettem, hiszen, végül is, ő az egyik legjobb barátom.

Gyűlöltem, hiszen, a fent említett pozíciójától eltekintve, egy rettenetesen nagy fasz.

Kipattant a szemem. A testem jelezte az agyam felé, hogy ez az orgia idő előtt kifulladhat. A halántékomra a bakancsról finom homok- és sárszemcsék porlottak le.

A lány, aki előttem volt, Alice, álmosan vigyorgott rám, ahogy odatörleszkedett, és a mellét bátorítóan a mellkasomra tapasztotta. A francba! Még mindig ujjaztam őt. Nehéz volt leállni, amikor olyan finom kis hangokat hallatott magából. Vonakodva húztam el a kezem a puncijától. A mögöttem lévő lány legalább volt olyan kedves, hogy már nem lovagolt a combomon, mint valami kanos tengerimalac.

– Vedd le a mocskos bakancsod az arcomról – sziszegtem a fogaim között –, még mielőtt kettétöröm a gerinced, és a nyakam köré tekerem!

Vaughnnal mindketten tudtuk, hogy ez csak üres fenyegetőzés. Az én ápolt kezem nem szokott az erőszakhoz. Sőt, még akkor sem bántanék egy hangyát sem, ha kiirtaná az egész közvetlen családomat. Mármint, végtelenül feldúlt lennék, persze. Őrjöngenék, és tutira beperelném az érzelmi megrázkódtatás miatt. De hogy bemocskoljam a kezem? Ugyan!

Nem a verekedéstől való félelem akadályozott meg benne, hanem az előkelő neveltetésemből adódó abszolút tunyaság. Gerald Fitzpatrick fiaként aligha kellett tennem bármit is, hogy lerendezzem a saját szarságaimat. Apám a Royal Pipelines, az Egyesült Államok legnagyobb olaj- és gázkitermelő cégének tulajdonosa és vezérigazgatója. A Fitzpatrick család az USA negyedik leggazdagabb famíliája, így belőlem egy lusta és önző seggfej lett.

– Te meg egy másik faszi öt csajjal kavartatok tegnap. – Vaughn továbbra is a halántékomon tartotta a lábát.

Ez az erőszakos cselekmény lehetett valószínűleg a hete fénypontja. Hogy miért nem lelte örömét a piában, nőkben és az idősödő rapperek túlárazott ruháiban, felfoghatatlan számomra. Ő mindent olyan bazi bonyolultnak állított be.

– Tényleg? – A szemöldököm felszaladt, a mellkasomban őszinte meglepetés vegyült a büszkeséggel. – A guinnesses emberek jönnek már? Hoznak magukkal igazi Guinnesst is? Szerintem a barna sör sokkal jobb a világosnál.

– Zúzd össze a koponyáját! Megérdemli – nyögte Knight a fejem fölött.

Pont ő beszél! Olyan kapcsolata volt a piával, ami még Lord Byronéval és Benjamin Franklinével is vetekedett, ha betévedt egy korlátlan fogyasztású Ko Szamuj-i bárba. Most, hogy barátnője volt, attól féltem, hogy ha valaha is összehoznak egy utódot, a csaj egy üveg tequilának és két fesztiváljegynek ad majd életet.

– Arra is hallgatok, hogy Istenem, meg Hűha, Hunter, Olyan Nagy Vagy! – motyogtam, és egy rövid időre még az is megfordult a fejemben, hogy alszom egy kicsit Vaughn bakancsa alatt.

Szó sem volt arról, hogy valódi súlyt helyezett volna rá.

A két csaj lehámozta magát rólam. Némi háttérzajt keltettek, ahogy összeszedték a ruháikat és felöltöztek. Először térképeztem fel a környezetemet, mióta kinyitottam a szemem. Vaughn nappalijában voltam, a plüss, krémszínű kárpitból, a csillárból és a bronz lámpákból ítélve, amiknek darabja nyolc rugó.

A szőnyeg ragadós volt, a redőny leszakadt. Spencer apuka és anyuka örülni fognak, hogy megszabadulhatnak az ostoba ivadékuktól, aki hamarosan Angliába repül egy gyakornoki állás miatt.

– Jól elbasztad! – Knight kihúzott Vaughn bakancsa alól, a kanapéra lökött, és rádobott egy takarót a mostanra igen lenyűgözőre duzzadt merevedésemre.

Nem nézett rám, miközben beszélt, mintha én tehetnék arról, hogy állandó meztelenségre alkalmas testtel és húszcentis farokkal lettem megáldva.

– Én csak a baszás szót hallottam, és arra határozottan vevő vagyok. – Megtapogattam a kanapé mellett álló asztalt, és találtam egy doboz cigit, ami nem az enyém volt, meg egy öngyújtót. Rágyújtottam egy szálra, és felfelé pöfékeltem a füstöt. Csak ritkán cigarettáztam, de nem hagyhattam ki a kínálkozó lehetőséget, hogy totális pöcsnek tűnjek. – Miért nem hagytátok, hogy dugjak? – Összehúztam a szemem, a cigarettával Vaughnra, majd Knightra mutattam, akik előttem álltak, csípőre tett kézzel, totál felnőttesen.

– Volt némi kiszivárgás – Vaughn jeges tekintetéből bosszúság sugárzott.

Leintettem a cigarettával.

– Az csak egy természetes folyamat, ami arra szolgál, hogy tudtodra hozza, hogy a női test közösülésre kész. Ezt tudnád, ha élő nőket is megdugnál. A szüleid szőnyegeiről van szó? Mert továbbítom Syllie-nek a számlát!

Syllie, azaz Sylvester Lewis az apám jobbkeze volt, a műveleti igazgató Bostonban. Rendszeresen kisegített engem. Az volt a feladata, többek között, hogy életben és a bajtól távol tartson, tehát kezdettől fogva kudarcra volt ítélve. Nem sűrűn hívtam fel, de ha mégis, az azért volt, hogy kimentsen valami borzalmas dologból, amibe belekeveredtem.

A szüleim utálták, ha rossz fényben tüntettem fel őket a sajtóban.

Eddig Syllie segített bírságokat kifizetni, felmenteni az ittas vezetés vádja alól, és diszkréten megszabadulni egy elég csúnya lapostetű-inváziótól.

– A közösségi médián volt a kiszivárgás, te barom! – pontosított Knight, és lehajolt, hogy meglegyintse a fejem.

Nem vallott a barátaimra, hogy komolyak és aggodalmasak legyenek. Felültem, a takarót vékony derekamra kötöttem, majd figyelmesen a kézbütykeimre támasztottam az államat.

– Figyelek.

(Nem is. Azon gondolkodtam, kit akarok aznap meghúzni.)

Talán Arabellát.

Nem! Határozottan Arabellát. Ő volt a legdögösebb szingli a városban.

– Összefoglaló! – Knight összecsapta a tenyerét. – Tegnap Vaughn gyakornoki bulija után visszajöttünk ide lazulni. Te öt csajjal orgiáztál a földszinten. Menet közben egy másik hapsi is beállt, szándékos a poén, de főleg te ügyködtél. Nem a médiaszobában történt, így nála volt a telefonja. Vaughnnal mi fent voltunk, így nem tudtunk megmenteni az idiótaságodtól. – Vaughnhoz fordult, és az állával intett, hogy ő fejezze be a történetet.

Vaughn keresztbe fonta a karját maga előtt, és úgy folytatta:

– Hogy rövidre fogjam ezt a gyötrelmesen gusztustalan történetet, vagy tucatnyian levideózták az egészet a telefonjukkal. Egyesek feltöltötték a YouTube-ra, mások a Twitterre, megint mások a Snapchatre. Ezeket mind leszedték, tudomásunk szerint. De mi van azokkal, amik a pornóoldalakra kerültek? Azok még mindig elérhetők. És mondjuk úgy, hogy amiben hiányt szenvedsz az egyetemi előmeneteledben, azt kárpótolod tizennyolc pluszos előadóművészként.

Ahogy Vaughn befejezte a mondatot, Knight a kezembe adta a telefonját. A böngészőn már megnyitotta az említett szexvideót. (Miért nevezik ezt még egyesek szexfilmnek? Az olyan bazira retró!) Elindítottam. Ez volt a legnépszerűbb oldal a neten, mint kiderült. Ráadásul ingyenes is, amiért, azt csiripelték a madarak, a középosztálybeli emberek odavoltak.

A videót már 1,2 millióan megnézték, és 89%-on állt a felhasználói elégedettség szintje.

Bakker!

Többek között a következő címkék voltak a videó alatt: #Diákszövetségibuli #Orgia #Dögösszajhák #Pomponlányok #Milliárdos #Anál #Orál #69 #Guminélkül #Kavarás #LegjobbBarátExe

Csak arra tudtam gondolni, hogy mindezt húsz perc leforgása alatt sikerült megtennem egyetlen farokkal? Kibaszottul lenyűgöző!

Totál komolyan gondoltam. Jönnek akkor a guinnesses csávók, vagy mi?

A videó címe az volt, hogy „A pólós milliárdos herceg öt csajjal kúr”.

A herceg rész menő. Volt valami előkelő a hangzásában. A póló nem volt épp a szenvedélyem, de ettől függetlenül játszottam, hogy a mindig elégedetlen apám kedvére tegyek. Az összes többi is okésnak tűnt, a diákszövetséges részt kivéve. És mivel mind nagykorúak voltunk (a videóban szereplő összes csajt ismerem), úgy sejtettem, hogy húzós lesz ezt leszedetni.

Néztem, ahogy a három frissen érettségizett lány, Alice, Stacee és Sophia belekacagnak a kamerába, majd hozzám botorkálnak a magas sarkújukban. Én a kanapén ültem, éppen egy Kylie nevű csaj oboázott rajtam, miközben egy másik lány, Bianca a piercingelt nyelvével a mellbimbómon körözött. Egy nyitott baseballdzseki volt rajtam felső nélkül, a farmerom a bokámig letolva. A kép nagy látószögre váltott, a felvételt készítővel pedig ökölpacsiztunk. Lefelé irányította a kamerát, hogy látszódjon, amint éppen Kylie-t dugja hátulról, aki közben engem szop le. A srác a lány derekára élvez, hátralép, és a gatyájába gyűri a petyhüdt farkát. Öt perc akrobatamutatvány után valahogy sikerült mind az öt lánnyal csinálni, egy kéz itt, egy meg ott, száj ide, farok oda.

A videó majdnem húszperces, és szerény véleményem szerint rohadtul izgató. Ahogy véget ért, felnéztem, és visszaadtam Knightnak a telefonját. Volt egy kis szünet, amíg a barátaim arra vártak, hogy a másnapos fejemmel feldolgozzam a sok információt, amit rám zúdítottak.

– Ki volt a másik csávó? – ásítottam.

– Valami Brian. – Knight elfintorodott.

– Branson – tette hozzá Vaughn.

– Brian Branson? – Pislogtam egyet. Szerencsétlen név. – Hűha! A szülei sokkal jobban utálják őt, mint engem az enyémek!

– Azok után biztos nem, hogy mekkora pornóbombát hagytál az ajtajuk előtt – jegyezte meg előzékenyen Knight.

Még csak nem is hallottam korábban Brian Bransonról, de osztoztam vele egy szexuális élményen. Amit, azt hiszem, Todos Santos lakosságának nagy részéről is elmondhatok. A combomra csaptam, készen rá, hogy folytassam a napot.

– Na, akkor megyünk a Benny’sbe reggelizni, vagy…?

– Te idióta! – Knight kézbütykei egészen kifehéredtek, úgy szorította a telefonját, de megállta a késztetést, hogy hozzám vágja. – Nagy bajban vagy. Stacee, Kylie és Bianca feljelentettek. Már a rendőrségen vannak. Most jött az SMS.

Ez megmagyarázza, miért csak Alice és Sophia voltak itt reggel.

– Miért? Nem én filmeztem. Ha azt vesszük, én is ugyanolyan áldozat vagyok, mint ők. – Elnyomtam a félig szívott cigarettát a dobozán. A füst lassan hömpölygött ki a számból, ahogy beszéltem. – Mellesleg aligha állíthatják, hogy ők nem voltak benne. Mármint… – Knight telefonja felé intettem. A videóban Stacee megengedte, hogy kihúzzam belőle a farkam, levegyem a gumit és az arcára élvezzek. Lenyalta a meleg, fehér ondót, és vidáman kacagott, mialatt Kylie olyan mélyen megszívta a pöcsömet, hogy majdnem lenyelte. Arról nem is beszélve, hogy Bianca csinált mindent a fordított lovagló pózban, mialatt Kylie az arcomon ült, és úgy ugrált rajtam, mintha trambulin lennék.

– Olyan ostoba vagy, mint egy darab kő, és sajnos épp olyan megnyerő is – mondta Vaughn komoran, miközben megfordult, és felemelgetett dolgokat, mint aki keres valamit. – Egy többmilliós cég örököse vagy. Nem kell okot keresniük arra, miért pereljenek be. Rájuk tüsszentettél? Azt fogják mondani, hogy tőled kapták el a sertésinfluenzát. Megöleled őket? Azt állítják majd, hogy összetörted a csontjaikat. Megdugod őket… – Vaughn elhallgatott. Megtalálta, amit keresett, a farmeromat, és felém hajította.

A levegőben elkaptam.

– Most pedig öltözz fel! Le kell cserélnem minden bútort az egész szaros házban a tegnap esti nemibetegség-terjesztő partid után. Le kell hipóznom a falakat!

– Ki kell hipóznom a szememet! – tette hozzá Knight.

– Ki kell kapcsolni az agyam – vágott vissza Vaughn.

Knight felvett egy képzeletbeli távirányítót, és Vaughn irányába kattintott.

– Rád férne egy kis magány, hogy elkerüld a további nyilvános orgiákat – javasolta Knight.

Szárazon ha-ha-háztam, miközben belebújtam a farmeromba. Még mindig nem teljesen fogtam fel, mi történik. Arra számítottam, hogy Syllie majd kivakar ebből is, mint mindig. Ha nem ő, akkor majd a nagynéném és a nagybátyám, Jean és Michael Brady. (Igen, ők voltak A Bradyék, és igen, elképesztően viccesnek találtam, pláne, hogy a szüleim hozzájuk küldtek azzal a reménnyel, hogy majd ott belém nevelik az illemszabályokat és a felső osztálybeli viselkedést, amit a magániskoláknak nem sikerült.)

A lényeg, hogy valaki mindig kihúzott a csávából, és az a valaki rendszerint nem én voltam. Hogy kihúzzam saját magamat a bajból, elég hülye ötletnek tűnt, nem is beszélve a lehetséges papírmunkáról.

Habár, ebből most tanultam. Mostantól kezdve odafigyelek rá, hol bonyolítom a tömeges orgiáimat. A vakmerőségnek is van határa. Ideje óvatosabbnak lenni. És ha már itt tartottam, talán egyszerre háromra kellene limitálnom a lányok számát.

Felálltam, becsatoltam a szegecses Louboutin övemet, és Knighthoz fordultam.

– Na, azt hiszem, most már készen állok arra a kávéra!

Knight fejbe suhintott. Megint.

– Nem fogod fel, mi? – Összevonta a szemöldökét. – Mondd, kit hívjak! Tudod, hogy hívják az ügyvédedet?

– Basszus, öcsém! Miért vagy ilyen komoly? Kéne neked egy kis lila Sprite.

Más néven kodein. De úgy is ismeretes, mint Knight vízpótlója, mielőtt leszokott volna róla. Tudtam, hogy gyökér vagyok, amiért megemlítettem a drogfüggőségét, de elengedte a füle mellett. Ráadásul mostanra összeszedte magát. Ő és Vaughn is azt tanulhatták, ami iránt érdeklődnek, azt kezdtek az életükkel, amit csak akartak. Nekem vissza kellett mennem Bostonba, hogy a Harvardon tanuljak üzleti, gazdasági és minden egyéb olyan dolgot, amitől legszívesebben a mélybe vetném magam egy felhőkarcoló tetejéről. Ne is kérdezd, hogy jutottam be a Harvardra. Apa valószínűleg annyi pénzt adományozott, amiből egy évtizeden keresztül Massachusetts állam egész lakosságának élelmezésére futja. Még egy bevásárlólista megírását sem nézném ki magamból, nemhogy egy esszét.

A rám erőszakolt nyári gyakornoki állást sem vártam a Royal Pipelinesnál.

– Az apádat? Az anyádat? A bátyádat? A húgodat? Kit hívjak? Bradyéket talán? – Knight az arcom előtt lengette a kezét.

Épp kinyitottam a számat, amikor kopogtak. Vaughn ment ajtót nyitni. Egy pillanattal később három rendőr lépett be. Esküszöm, az egyikük befeszítette a bicepszét. Egészen megrészegítette őket a hatalom. A legtermetesebb, akinek a feje egy székrekedéses, rövidre nyírt, rezes hajú páviánéra emlékeztetett, elkezdte a jogaimat sorolni, ahogy megragadta a kezem és megbilincselt.

– Hunter Ernest Vincent Fitzpatrick, ezennel letartóztatom szexuális zaklatás, kiskorú elleni nemi erőszak és az igazságszolgáltatás akadályozása vádjában. Jogában áll hallgatni. Minden, amit mond, felhasználható ön ellen a bíróságon. Jogában áll ügyvédet fogadni, és ügyvéd jelenlétét kérni bárminemű kihallgatás idejére. Amennyiben nem áll módjában ügyvédet… – A rendőr elhallgatott, és egy furcsát horkantott. A többiek hisztérikus nevetésben törtek ki.

Igen, igen, tele vagyok zsével. Nagyon vicces.

– A-amennyiben… – próbálkozott újra, majd hátravetett fejjel olyan boldogan nevetett, mintha ő dúskálna a pénzben. – Amennyiben nem áll módjában ügyvédet fogadni, az állam kijelöl egyet maga mellé – fejezte be végre, és elmorzsolt egy örömtől kicsordult könnycseppet a szeme sarkában.

Összeszorított állkapoccsal meredtem rá, és mióta felébredtem, most először éreztem, ahogy a düh szétárad az ereimben. Nem erőszakoltam meg és nem is molesztáltam azokat a lányokat. Sem másokat. Rászedtek.

A rendőrtiszt a zsebébe nyúlt és kivett egy ötvendolláros bankjegyet, majd a mellette álló zsaru kitartott tenyerébe csapta.

– Banyek, tényleg nem bírtam fapofával végigmondani, Mo!

Fogadtak a letartóztatásomra. Csodás. A bilincs hidegen és szorosan feszült a csuklómra, és teljesen szükségtelenül vágott a húsomba. Egyértelműen nem fenyegetett a veszély, hogy elmenekülök vagy hogy rávetem magam a rendőrnőre, aki ott állt teljes, foltokban kopaszodó, ragyás arcú, foghíjas pompájában.

Knight és Vaughn jelent meg mellettem.

– Hé, seggfejek! Lennének kedvesek nem igazolni a rendőri brutalitás minden létező stigmáját? – kérdezte Vaughn. – Ami meg téged illet – bökött felém az állával –, hívom az apámat. Virginiában van anyával, de iderepül, ha kell.

Knight újra megkérdezte:

– Kit hívjak, haver? Mondjad!

A válasz Jean és Michael volt, természetesen. Jelen állás szerint sokkal inkább éreztem őket a szüleimnek, mint azokat, akik abban a pillanatban elküldtek Bostonból, hogy lekerült rólam a pelenka. A rendőrök elkezdtek az ajtó felé lökdösni.

Vaughn követett minket, miközben sziszegve beszélt hozzám:

– Ne mondj nekik semmit! Hallod?

Bólintottam.

– Mondd meg Knightnak, hogy ne hívja az apámat!

– Mi?

A rendőrautó irányába löktek.

– Csak apát ne! – ordítottam, még mielőtt betuszkoltak volna a hátsó ülésre. – Bárkit, csak apát ne!

Knight feltartotta mindkét hüvelykujját, és az ajtóból bólintott.

– Okés, haver! Hívom az apádat.

– Azt mondtam, ne hívd az apámat! – kiáltottam, ahogy az arcomba csapták a kocsiajtót.

Knight nem hallotta meg.

Bassza meg!

*

– A nemi erőszak vádja miatt aggódtam a leginkább, de az baromságnak bizonyult. Mind a hatan betöltöttétek a tizennyolcat. A rendőrségen senkinek nem volt annyi esze, hogy megnézze a személyiket, amikor felvették a feljelentést, ami nemcsak azt jelenti, hogy ejteniük kell a vádat, de azt is, hogy panaszt tehetünk a kék ingesekre, ami mindig jó módja a kárelhárításnak.

Baron ’Ádáz’ Spencer, Vaughn apja szemben ült velem a nagybátyámék zsúfolt padlásterében, az ügyem vaskos aktáját lapozgatva. A padlás követte a tető formáját. Össze kellett húznom magam a székemen, mint Arnold Schwarzeneggernek egy babaházban, hogy elférjek.

Huszonnégy óra telt el a letartóztatásom óta, és még nem zuhanyoztam, nem szartam, és nem is vertem ki levezetésképpen. Habár Baron foglalkozását tekintve ügyvéd volt, nem büntetőjogi vonalon dolgozott. Bár úgy értesültem, hogy néha kisegítette a rokonait és közeli barátait bizonyos jogi ügyekben. Azt is hallottam, hogy óránként ötezer dollárt számlázott ki, hogy igazolja világklasszis seggfej hírnevét. Annyira volt szüksége a pénzre, mint Kylie Jennernek még több ajakra. Rögtön azzal kezdte, hogy túlszámláz nekem.

– Csak hogy megtapasztald, milyen az, ha megbasznak. Nem élheti le senki sem az életét úgy, hogy csak ő baszik – magyarázta tök őszintén, amikor belépett a házba egy órával ezelőtt, miután Jean és Michael lerakták értem az óvadékot.

Belekortyoltam a sörömbe, miközben a nyakamban bőrszíjon lógó falovat húzogattam.

– És a többi vádpont?

– A szexuális zaklatást simán lenyomjuk, mivel a lányok látszólag mind maguknál voltak, aktívan és tudatosan vettek részt az eseményekben. Az igazságszolgáltatás akadályoztatása vád abból következik, hogy Mr. Cole elkobozta Bianca telefonját. Miss Evans szerint tőled jött a parancs. Szerencsédre akkor, amikor belépett a médiaszobába, és bulizni kezdett a többiekkel, akiknek szintén elvették a telefonját, a pöcsöd már egy pillecukornál is puhább volt, és a padlón kifekve aludtál, jóval az orgia után. Több szemtanú is alátámasztja ezt az időbeli eltérést. Más szóval, az illetéktelenséged mentett meg. – Felpillantott a dokumentumhalomról. A jegeskék szemétől vagy tíz fokot esett a szoba hőmérséklete.

– Mindig örömmel vagyok én a lúzer! Sláinte! – Tósztra emeltem a söröm, majd ismét belekortyoltam.

Baronnak ugyanolyan tintafekete haja és jégkék szeme volt, mint a fiának, és ugyanúgy szomjazta a sikert, a hatalmat és a hozzáértést. Elgondolkodtam, milyen lehet egy Spencerként élni: ügyesség, ambiciózusság, motiváltság. Tehetség.

A közelébe sem értem ezek bármelyikének. Volt pénzem, ez igaz, több is, mint amit valaha is el tudnék költeni, meg jól néztem ki. De ezen felszínes jellemvonásokon kívül nem volt bennem semmi más. Csak egy üres üveg voltam. Az apám figyelmeztetett rá, hogy közeleg a nap, amikor az emberek kritizálni fognak a könnyelműségemért. Én pedig hittem neki.

Éppen ezért sem vártam, hogy visszatérjek Bostonba, és elkezdjem az egyetemet, hogy visszaköltözzem a családomhoz. Kizárt volt, hogy ez ne történjen meg. A Royal Pipelines eddig hat Fitzpatrick-generációt élt meg.

Mondanom sem kell, hogy egy csöppet kevésbé érdekelt a vállalatvezetés, mint egy újabb orgia, amit egy börtönben töltött mini nyaralás követ. Csakhogy ez volt a cudar valóság: a bátyám, Cillian lesz a Royal Pipelines ügyvezetője, amint apa feldobja a bakancsát, én pedig a műveleti igazgató.

– Mikor lesz a tárgyalás? – Megszívtam a fogam.

– Soha. – Baron becsukta az aktámat, és az asztalon összekulcsolta a kezét. – Egy tárgyalás nyilvános, zűrös, időigényes, és legfőképp rossz reklám lenne. A hölgyek, és most ezt a kifejezést rohadtul általánosságban használom, sem igazán vannak oda azért, hogy az orgia részleteit a tanúk padján taglalják. Mindegyikük számára egy igen nagylelkű kártérítési megállapodást ajánlottam. Ők és a családjuk is készséggel elfogadják. A megállapodás tárgya egy fejenkénti kétmillió dolláros kompenzációs csekk és a felsőoktatási költségek teljes fedezete. Az apád és a bátyád örömmel vették, hogy az ügyet lezártuk.

Egy percig sem gondoltam, hogy az apám miattam igyekszik mielőbb pontot tenni ennek a végére. A szalagcímek izgatták inkább. Ami pedig Cilliant illeti, ha rajta múlna, pórázra kötve tartana a szüleink birtokán, az Avebury kúria alagsorában.

Hátradőltem, és a szerencsehozó lovat piszkáltam a nyakamban.

– Miért írjuk alá ezt a megállapodást? Semmit nem csináltam! Te magad mondtad. Semmi alapja a vádaknak.

– Ennek ellenére, ha ezzel bíróságra megyünk, az már rossz színben tüntetne fel téged és a családodat, és felbosszantaná a Royal Pipelines részvényeseit.

– Szóval adjam meg magam, az apukám nagymenő üzlete miatt? – morogtam.

– Dióhéjban, igen.

– Nem – jelentettem ki határozottan.

Baron ránézett a telefonjára, miközben beszélt. Egyáltalán nem hatotta meg az ellenkezésem.

– Amennyiben az esküdtszék elé visszük az ügyet, kiszámíthatatlan, mi lenne a reakció. Egy óriási szexbotrány közepébe csöppent fehér, milliárdos férfi nem tartozik éppen a legszimpatikusabb teremtmények körébe.

– Nem erőszakoltam meg őket – háborogtam. – Még csak be sem próbálkoztam náluk! Ők jöttek hozzám.

Baron felállt, és berakta a dokumentumokat a bőr aktatáskájába. Úgy tűnt, ő lezártnak tekintette a beszélgetést és az ügyfele dühöngését is.

– Inkább csaló legyél, mint idióta. Peren kívül megegyezni és aláíratni velük egy titoktartási megállapodást a helyes döntés. Ha úgy érzed, hogy a becses egódnak egy kis kézimunkára van szüksége, lépj be arra a pornóoldalra, és emlékeztesd magad, hogy bárki veszi is el azokat a nőket, úgy ismer majd téged, mint a csávót, aki félholtra dugta azokat a csajokat, de még így is elérte, hogy orgazmusuk legyen.

– Erősebb italra van szükségem – ráztam meg a fejem.

– Neked seggbe rugdosásra lenne szükséged.

A számhoz emeltem a sörösüveget, és felsóhajtottam.

– Basszus, igazad van! Az orvos pont egy jó kis perverz numerát írt elő! De ezúttal teszek róla, hogy egy félreeső hálószobában legyünk.

Baron lenéző pillantást vetett rám, és az ajtóhoz ment. Tudtam, hogy meg kellene köszönnöm neki azt a sok mindent, amit értem tett, de semmi kedvem nem volt bájologni. Ráadásul az apámtól elég pénzt kap majd ahhoz, hogy vegyen egy újabb jachtot.

– Ó, és Hunter! – mondta Baron, ahogy az ajtóhoz ért.

– Igen?

– Sok sikert a következő találkozódhoz! Szükséged lesz rá.

{1} Wertheimer Gábor fordítása