Gárdonyi Géza

Kátsa

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2019

EPUB ISBN 978-963-453-465-5

MOBI ISBN 978-963-453-466-2

TARTALOM

Itt kezdődik

Kátsa élete így vót tovább

Kátsa házassága így kötődött

Kokeránó ezüst foréntya

Kátsa katonáskodása

Mikor boldog a tzigány?

Kátsa gyöngy élete

Szent Mojses szörint

Hogyan került haza a tzigány?

Kutyazsirral van megkönve a tzigány

Az ongorárúl szóló tapasztalat

A nemzeti búzeonyba szörzött tapasztalatok

A Mókus gyió mög a pongya

A búzeonyba szörzött tapasztalatok

Ez a vége a búzeonyi tapasztalatoknak

A zuj kutya

Lyó mondások

Mér nem tud Kátsa ülni

MÁS SZÓVAL

EBBE A KÖNYVBE VAN MÖGIRVA KÁTSA TZIGÁNYNAK A ZÉLETE VILÁGRA GYÖVETELÉTÜL KEZDVE MIND A ZAKASZTÓFÁIG, A MIRE RÁ IS SZÓGÁLT VÓNA, MERT TELJES EGÉSZ ÉLETIBE NAGY KUTYA VÓT.
TOVÁBBÁ EBBE A KÖNYVBE VANNAK BELE SZÖRKESZTVE A BÚZEONYBA SZÖRZÖTT TAPASZTALATOK IS

IRTAM ÉN MAGAM
GÖRE GÁBOR
BIRÓ ÚR

8-TZADIK ERESZTÉS

NYOMTATTÁK EBBE A ZESZTENDŐBE
DANTE ÚR
KÖNYVESPOTZÁRUL KAPKODHATÓ
MÖG MINDEN KÖNYVES BÓTBÚL.

Itt kezdődik

Kátsa élete, ahogyan ű a maga szályával elhazudozta, hejjel közzel pedig közibe irtam
hogy a szavába mögigazitottam, mer a tzigány még a zimádkozásba se mond mindig igazat.

Hát hogy én is a siletésemen kezsgyem a zsén anyám Sárkezsi jány vót azs bizsonyos de mán a zsapai ódalrul én ojan úri méltóságbul magzsottam, hogy magam is tsak husvétkor pinkeskor merek rágondolni. Mer a zsén apám akár hisik kentek akár nem maga Júzsep fihertseg ű sentsége vót. Isten eressen deget a gyisznómra ha nem igazs.

- Mögöszöd te akkor is.

- Hát farsang előtt repeggyen meg a hegedűm, a görts huzza össze a zsujjamat mikor a zsuraság konyháján kapok ebédet.

- Lyólyó hát elhiszöm, iszen látzik is a pofádon hogy úri eredet vagy.

- Hát egy kicsit barna vagyok azs igazs, de a besidem ast mongyák a tsigányok sakastott ojan.

- Hát oszt a főhertzeg nevelt ugy-e a kastéjba, tsak mondd bátran.

- Lehet, hogy akart, talán bizonyos is, de kiátkozsták valna a falamiábul, hát tsak a zsanyám nevelt, de kapott is a zsanyám tüle egy akkora sép máriás tallért, mint biró uramnak a leveses tála.

- Éppen akkora vót?

- Hát mongyuk kisebb valamivel de egy hajsállal se. Kitszáz ezüst gombot veretett belüle a vajda.

- De mér hinak tégöd Kátsának ha Sárközi a neved?

- A zsórom mián.

- Vagy hogy kátsát loptál.

- Nem laptam én kátsát soha.

- Hát a papét tavaj?

- No azs azs egy. Ast is a pap adta, tsakhogy elfeledte. Pedighát azsér adta, hogy akkor ajan beteg valt a felesigem, azstán egyre kátsájér epedezsett, no mondok nem bánom ha lopnom kell is tellyesitem a kedvit.

- Hiszön a feleséged nem is vót tavaj itthon Kátsa, a harmadik vármögyébe járt, de az se bizonyos.

- Majd hazsa gyitt vóna azs bizonyos.

- Dehát hogyan mondhatod akkor azt, hogy tellyesitöm a kedvit a zasszonynak.

- Hogyne mondhattam valna, hát kátsát tsak van kedve enni akárhol van is.

- Hazuggyál tovább.

- Hát igen sipen nevelt a zsides anyám, ojan finom uri ruhába járatott hogy a printsek se kilenben.

- A báróné bársonyreklijét láttam rajtad gyerök-korodba, térgyedig ért a zujja, hanem ingöt sohse láttam rajtad.

- Jaj ha mindig kezsbe furujázsnak, akkor én nem hedegilek. Hát mandam hogy sejembe bársunyba jártam, ha ingem nem is valt, minek a zsing? Az tsak annak valu, akinek más ruhája nintsen.

(Itt mán öszi Kátsát a mérög, hogy nem hiszünk neki, hát tsak hagy ögye.)

Kátsa élete így vót tovább

- Tsupa erem valt a zséletünk, ameddig tsetssapó voltam, mert még a gerófi gyermeket se kerestelik meg annyisor ahánysor engem. Minden faluba megkeresteltek. Abba a zsestendébe rá se nézsett a degre a tsigány, se tiskés disnót, se matskát nem evett, tsak eleven birkát vagy tyukot vagy malatsot.

- Persze a piatzon vötték.

- Nem mondtam én hogy vötték. Kapták. Mer én ojan gyenyerü gyerek voltam, hogy erült a ki kerestanyám lehetett. Na a zsapám meg is hizsott ugy, de ugy.

- Józsep főhertzeg?

- Dehagy a Jazsep fihertzeg, Kukuja valt a zsén tervinyes apám.

- Hát hány apád vót?

- Mit sámolgassam én ast?

- Kentek is éppen ast nem hisik a mi igazs. De Kukuja is jó apám volt. Ü tanitott hedegilni. Alig hogy lábra álltam hedegit nyamatt a kezsembe. Leilt a sátor elejbe, astán megtanitott hagyan billegessem a zsujjaimat. Hát én meg is tanultam hamar, mert ojan kennyü fogalmazásu esem valt, hogy pispekségre se indul senki kilenb éssel.

- Kár hogy püspök nem löttél. Hegedültettem vóna veled vagy etzör a filembe.

- Még hat estendős se valtam, már ugy esmertem én Magyararságot, végig hossat, hogy a kiráj se esmerheti jabban a maga arságát. Azsér is van minden tsigánynak ojan sok ese. Tebb ese van a tsigánynak, mint kilents nótáriusnak.

- Asse bizonyos Kátsa.

- Nem? Hát hallotta-e ast valaha biró uram, hogy valaha nótárius megtsalta a tsigányt? Ugy-e nem? Má pedig ast eleget hallhatta, hogy a tsigány megtsalta a nótáriust. A zsanyám kilenesen akas assony valt tejjes egés életibe. Ugy kihányta a kártyát akarkinek, hogy mast is emlegetik.

- A zén anyámot is bolonddá tötte etzör - szólal mög Durbints sógor is, - mer ö. m. a f. avval állitott be, hogy aszondi kénts van a házba. A zanyám nem akarta hinni ö. m. a f. hát Tzigány Sári tsak kiveti neki a kártyát oszt mutati rajta a kéntsöt.

- Nem a zsanyám valt a zsoka, mer a zsén anyámmal még a báróné méltósága is vettetett kártyát, de hogy mit vetett neki magam se tudom, mer a báróné méltósága kenyergett, hogy el ne árulja. Pénzt is adott, neki meg a zsapámnak ajan petzeládiás szivart hozott, hogy még most is hegyesen pek, ha rágondol.

- Nem egész szivar vót a te!

- Nem egés nem egés, hát két vége van a sivarnak is, egyik végit a báró sitta el a másik végit a zsapám de még bagunak is ajan finam valt azs, hogy mikor Tsurka bégés haldaklatt azs valt a zsutolsó kivánsága, hogy ast mondja tegyetek a pofámba egy kis petzeládiás bagút. Avval ment a másvilágra segin Tsurka.

(Ennyi hazugság ölég is etzörre.)

Kátsa házassága így kötődött

Mikor a tizenhatodik telet is mögöttem hattam, hát megmazsdult a sivem, mint a fagyott béka mikor kitavasodik. Kekeránó vajdának a lánya valt a seretőm, Bartsa hej gyenge sép teremtés, ojan vastag valt a lábasára, mint biró uramé.

- Hát a lábaszárába szerettél bele?

- Minden portsikájába biró uram, mert valahánysor libát adott a jó Isten, tsak velem ostozsott Bartsa. Jaj nyalom a sivedet mondok hazzsám jennél-e feleségül? Alvaggyon el a fagad, felelte Bartsa, hát hogyne mennék hazzsád, ha lehet. Mert nem tuttuk hogy esse esket-e a pap ilyen fiatalon?

- Soha még tzigány esküvőt nem láttam.

- Hát nem is birói hivatalba soktak ők eskünni. Láttam én ezsret is, azs igazs hogy mind a vajda atta esse őket, de tsak megáldja azsokat is a jó Isten mert saporodnak. Hát mikor elmondtuk a vajdának a sivünk sándékát, tsak pafan érdekelt engem is, Bartsát is, hogy ast mondja mire gandal ezs a két kejek, ast mondja rá Bartsa hadd abba Kátsa majd esse adnak bennünket egypár hónap mulván.

Hát ugy is tertént. Elővesik Bartsát, hogy mitől rövidedik a köténye, hát ast mondja sakat evett a faluba. A vajda nem akarja hinni, de hogy akkor tsakugyan bútsu vót a faluba, hát ast mandja a vajda kessétek meg Bartsát, két napig kaplal, ha akkor is rövidebb elül mint hátul, jaj akkor Kátsának. Hát én még azsnap elsektem, de hogy messire nem mentem a karavántul megfogtak a vizaparton, mikor halástam astán elaludtam. Ütött-vert minden ököl még a zsassonyok is belekapaskottak a hajamba de én is ast rúgtam ám akit értem. Tsakhogy nekik tebb lábuk volt mint nekem. Na ojan keserves napot se láttam tebbet a zséletbe. Ast mondja a vajda mast már musáj esseadni est a két serelmest, hát egypár nap mulva serestünk pálinkát meg levágtunk egy barjut.

- Nem fojt annak a vére te.

- Hát azsér tsak levágtuk. A lakodalom a maklári faluvégen vót. Reggel megmozsdottunk, meg tista inget eltettünk. Nekem sarkantyús tsizma volt a lábamon. Akkora volt a pengője, mint az etkoronás. Három napig táncsoltunk, ettünk, ittunk, hanem hogy egy pár rangyas liba elvesett a faluba, hát séjjel kergette a biróság a lakodalmat.

- Hát osztán mit kaptál a zasszonnyal?

- Mit, hát sátort, kotsit meg két sép lovat, egy feketét meg egy sirkét.

- Mögmondanád-e igaz hitre, hogy hány szöme vót annak a két lónak?

- Hány seme, hány seme, hát négy seme volt, de a sirke ló tekéletesen jól látott mind a két semivel.

(Most más következik.)