Gárdonyi Géza

Göre Martsa lakodalma

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2018

EPUB ISBN 978-963-453-395-5

MOBI ISBN 978-963-453-406-8

IRTAM ÉN MAGAM GÖRE GÁBOR BIRÓ ÚR EBBÜL A KÖNYVBÜL EZ MÁN A 9-TZEDIK ERESZTÉS NYOMTATTÁK EBBE A ZESZTENDŐBE DANTE ÚR KÖNYVESPÓTZÁRUL KAPKODHATÓ MÖG MINDEN KÖNYVES BÓTBUL

1-ső

Levél az paraditsonyi törvényrül Lyó egésségöt és hasolló lyókat kivánok, továbbá nagy öröm érte a mi házunkat, akit ezönnel mögulyságolok, de hogy ne a közepin kezgyem az szántást, hát úgy történt, hogy amint szent Imre napján Pap Jánosék főggyire indulok, a kisbiróval mög a zesköttekkel, hát látom ám, hogy az kertöm garággya mög van törve egy hejön, mög ott a tsapás az rétön igenyösen be a kertömbe, mondok ki löhet a za gazembör? Mögájjunk embörök!

Hát láttyuk, hogy tsizmás embör járt ott, de nem is egyször, mert szinte kitaposta a zútat.

Mondok mi dóga löhet akárkinek is a zén kertömbe, mer ijenkor mán se gyivó se alma, mégtsak sütni való tök sints, igy tanakottunk ottan de hilyába, nem tanáltunk az végire.

Mondok a kisbirónak akárki, de tudom istenöm elfujatom véle az ebök nótáját. Este aztán kiültem a rosszabbik subámba a kertbe az garád mellé, mög a kisbiró, mög Durbints sógor.

Hát mán majd elnyomott a zálom, mikor hallom, hogy ropog az garád, látom hogy béugrik valaki.

- Mögájj gazembör! mondok, de mán akkor rajta lógott a sógor mög a kisbiró.

- Mögvagy disznó gazembör!

Möggyujtom az masinát, hát a tsizmagyija.

Mondok, nini a majsztör.

- No, igy nyögdétsöl - szépen fogadik itt az vendégöt.

Mondok, hát mi lyáratba van erre majsztör?

Hát aszondi én most mán nem beszélök, kérdözze mög a lyányátul.

Hát akkor tudtam mög, hogy pitvarónyi lyárt Martsáhon, de szömérlötték eddig a zügyet, nem szólottak rúla.

Hát igy aztán kivilágosodott, hogy mijen dörék embör, örülök is neki, hogy uri falamiába lyut az lányom, mög aztán ifju embör, noha mán elhányta a pihéjit 30-intz esztendős de munkás kezü télön ajig győzi a sok tsizmát, a zenyimet is az ősszel talpalta, de még most is ojan vastag a talp, mint a zujjam.

No mondok hát akkor röndbe van az garád ügye, most mán ezöntul igenyösen a zajtónak kerülj filyam. Eddig is ott járhattál vóna be hozzánk.

Mingyán elő is szólitottam vőféjnek Badár Gyurkát, kisvőféjnek mög Sinkó Pistát, oszt magam mögirtam az hivogató szózatot, a ki maguknak is szól, ide ragasztottam a levelem mellé.

Hívogató szózat Békesség ez háznak, mindön lakójának Követei vagyunk mink egy virágszálnak Göre Gábor biró úr hajadonnyának, Nemkülönben Tsupor Pál tsizmagyiának.

Mert mög vagyon irva az szent biblijába, Hogy az férfi embör nem élhet magába.

Ádámnak is mögvót a maga Évája S kinek-kinek mögvan a zódalbordája.

Tsupor Pál mestör is eztet mögértötte Választása Göre Martsát érdekölte Göre Martsa szivét szivéhön kötötte Hogy mögházasodik ezt kijelentötte Azért vagyunk itten most látogatóba Szerdán a zuj párnál várjuk a zajtóba Egypár pohár ital, egypár nyelet étel Ekkis lábforgatás esik egésséggel.

Möghijjuk ez házat mindön tisztösséggel.

Esztzájgot hozzanak magukkal.

2-sodik

A mönnyegzőre való készülődésök Lyó egésségöt és hasolló lyókat kivánok, továbbá a nagy örömbe ojan főfordulás van nálunk, hogy alig tanálom hejemet, mert nem gondótunk rá, hogy Martsa ijjen hamar konty alá kerülhet, de lám igaz az mondás, hogy a lány az pad alatt is mögnyől. Mán mögvöttük a zágyat mög a ládát, akkora tulipántok vannak rajta, hogy a kiráj ládáján se löhetnek különbek, én még rá talyték pélpát is vöttem a vejemnek, de útközbe möggondótam, hogy mondok a zén hivatalomba lyobban illik, hát az régi pélpámat attam neki.

Mögbeszéltük aztán, hogy a bárónét is möghijjuk, de mán oda magamnak illik elmönnöm, hát a vejem kifényesitötte a tsizmámat, ojjan fényösre, hogy annál fényösebb a kirájé se löhet.

A kandallós szobába vezettek és vártam is kissé, mivelhogy betegös a báróné no nagy kögyesen leültetött tessék biró uram, de ojjan széköt adott, gebeggyön mög aki kifundálta, hogy amint ráültem, majd kirugtam a báróné fogát. Nézöm hogy miféle szék? hát kerek a zajja.

- Ne féjjön kend, aszondi a báróné, hintázó szék a, nem dül fel.

No mondok az a zasztalos se löhetött józan, aki ezt tsinálta.

Hát aszondi kögyesen, mi lyáratba van kend?

- Köszönöm kérdésit mondok méltóságos asszonyom, nagy öröm ért éngöm, mert valaminthogy Ádám is az paraditsonyba nem élhetött ögyedül, hát Tsupor Pál tsizmadia mestör úr is möggondóta a maga állapottyát, oszt magáhon illőt választott, még pedig a zén házambul.

- No aszondi a báróné okosan tselekötte.

- Hát mondok lögyön szöröntséje hozzánk méltóságos asszony szivesen láttyuk egypár vella káposztára, egypár pohár borotskára, a méltóságos urral együtt, ha mögérközik akkorára, mög ha a báró kisasszony haza tanál vetődni az kalastrombul, hát ütet is tessön elhozni. Én magam forgatom mög, ahogy illik.

- Köszönöm aszondi, ott löszök, hatsak rosszabbra nem fordul a gyöngélködésöm, de biztatnak az orvosok, hogy nemsokára lyobban löszök.

- Ne hallgasson rájuk, méltóságos asszonyom mondok, tsak a tápai tsordást tessön elhivatni Durbints sógornak a zódalát is az lyobbitotta mög, mer az ha paraszti embör is, de tudós embör, a gyesznóm fülibül is az olvasta ki a betegségöt a nyáron.

Hogy aztán elváltunk, hát jól belétsapkodtam a markába oszt ennagy tsókot is littyentöttem az keze felyire.

Mejhöz hasolló lyókat kivánok Göre Gábor biró úr.

3-madik

Hogy im ránk virradott az farsang első napja, hát egy kis zavarodás is keletközött, mert haza eresztötték a kaszárnyábul Dabótzi Jóskát, oszt hallom hogy morog, hogy aszondi majd nevetünk még tótul is.

Mondok a lányomnak mi dolog e Martsa? hát könyvbe borul a lány szöme oszt aszondi, hogy ü nem töhet arrul, mert ki gondóta vóna, hogy ijen korán kiszabadul Jóska az kaszárnyábul?

Mondok hát mi dógod vót vele? sömmi aszondi, tsak valami háromszor tanálkoztunk.

Mondok hogyan löhet az, hiszen még gyermök vótál.

Aszondi mégis összve igérköztünk.

Mondok hát nem szeretöd a tsizmagyiát?

De aszondi tsakis.

Hát mondok vagy egyiket vagy a másikat, de mond mög szived szörint.

- Hát aszondi most mán a tsizmagyiát lyobban kedvelöm.

Elhivatom magamhon Jóskát, oszt mondok mit tsahósz te, ötzöribe mögvasaltatlak te, hát mi dógod a lányommal, te tsutora fejü, hogy is merted a szömödet a zén lányomra vetni?

Tsak peslogott mint a béka az halastóba, nem mert vakkantani egy szót se. Mégis hát a szöme állása nem tetszött neköm.

Mondok bé tsukatlak erre a zegy napra a tömlötzbe, mán ez ellen hijába kapálódzol, mer ez igy lösz, ez törvényös itélet.

No minekutána igy elröndöztem az bajt, hozzáláttunk a szent ünnephön.

Hogy a lányom kiőtözködött az fejér ruhába, piros tsizmába, mög a nagy koszoru a fejin, hát ojan vót akárki is mögnézhette vóna, oszt ugy bőgött a zannyával, hogy mondok mit bőgtök ezön a nagy örömünnepön, de majd hogy magam is el nem bődültem az nagy elérzékönyödés mijatt, hogy mondok mire nevelődik az lány!

De oszt hogy gyüleköztek mán a vendégök, hát kivijaszkoltam a bajtzomat oszt ájj elő birói méltóság!

Durbints sógor vót a násznagy Badár Gyurka az öreg vőféj, Sinkó Pista a kis vőféj, az ászlós Katufrék sógor.

Hogy mögindult az ászlóval, rárántotta Kátsa az Rákótzit ötödmagával, no nem hiába nekünk huzta, de oly szépön hozzá rözgette a kezit, hogy soha ojjan muzsikát nem hallott Lepénd.

Lám mondok mindig gazembör e ha szabadon jár, de ha vonyót fog a kezibe, nintsen párja a tzigányok között.

A falu mind ott vót persze a zesküvőn, oszt hogy a vejem bepálinkázott kissé, hát mondok vigyázz hogy el ne vétsed a feleletöt. Hát ugy is lött, hogy mikor a pap azt kérdözi kényszeritött-e tégöd valaki akár szóval akár tseleködettel, hát arra is azt felelte, hogy ügön.

Möglököm, hogy mondok bolondot beszélsz, hát aztán igy igazodott tsáléra.

Bözzög a lányom okosabban felelgetött, ojan hangosan mondta, hogy szereti, hogy mindönki möghallotta, no mondok magamba, mán látom, hogy szive szörint választotta a tsizmagyiát.

Hogy aztán igy átalvergődtünk az szent szörtartáson, mögindultunk nagy zöngezungával hazafelé. A legényök veszöttül lüvődöztek, a két vőféj vigan fitzánkolt a tzigányok előtt. Közbe nagyokat is kurjantottak, hogy aszondi: Édös kitsi görlitzém Hóttig tiéd vagyok én!

Mög aztán: Dörék embör Tsupor Pál, Tsikó bőrön kalapál!

A másik rá: Szép állat az potyka, hartsa Szöbb mönyasszony Göre Martsa!

Mögén rá: Ríkasd Kátsa a fádat, Ögyem a szép pofádat!

No ijen vigan érköztünk haza.

A zebédön ott vót az méltóságos asszony is mög az plébános ur, a kántor ur, jedző ur, mindönféle kiválóképpen való bötsületös embör mög mind a falu.

Előáll akkor Badár Gyurka oszt aszondi: Uraim, a zasztal mög vagyon teritve.

Kés kanál mög vella el vagyon készitve.

Rotyog a sok fazék, piros az petsönye Most került nyársra egy félöles ketsöge.

Lösz tsikónyerités apró salátával, Rántott kotsizörgés párolt káposztával, Vékony tzinögeszó turós derejével, Matska nyavúkolás tzukrozott gyömbérrel, Azért hát készüljön kiki nagy munkára, Kapaszkoggyék bele az ű kanalába, Én mán most sietök az lovam hátára, Levesér vágtatok az füstös konyhába.

88-tzan vótunk éppen a zasztalnál, de két szobába. Mink urak a zelső szobába a méltóságos bárónéval, mög a fő gazdáji a falunak, a többi a hátsó szobába mög a csűrbe a falu többi népe 100-an is. Oszt hogy Dabótzi Jóska ügön dörömbözött, hát kimöntem, mondok kieresztelek, ha mögfogadod, hogy bötsös embör mógygyára viselöd magadat, hát ügön fogadkozott, oszt mondok ebédre szüvesen látlak, a csűrbe öhetsz a kisbiróval, hát azt is köszönte, no igy elsimitottam a bánattyát, mert mondok bolond vónál ha búsulnál, ha a lányom utánad kergült vóna, akkor se adhattam vóna hozzád, mert tsak a testöd, lelköd, mög három szál gatjád, hát magadhon valót keress, inkább násznagyod is löszök, azt is mögigéröm, hát belebékült a gyerök, noha köservesen.

Tovább igy vót: Örült a lelköm is, ahogy végig peslantottam a szép gyüleközetön. Ott ült a sok szép úri vendég, a sok szüzek, mög a szép legényök. Istenöm mondok, itt van a falu szine lyava, de bártsak mindönnap igy löhetne, hogy egy asztalnál vigadna úr, paraszt, apraja, nagygya.

Bégomojodik oszt valahára a két vőféj a levessel, oszt mögharsan Badár Gyurka, hogy aszondi: Ihol mán az leves, immáron béhoztam És hogy el ne essek, azon imádkoztam, Panna szakátsnéval összvebarátkoztam.

Jól mögborsótattam, mögsáfrányoztattam, Annyi a tyúk ebbe, se szöri, se száma, Belefőtt zuzzája, veséje, májája, Rínak a kokasok az ház oldalába, Node majd tántzónak még azok is máma, Azér ne sajnájjuk most az kokasokat.

Aki keveset szöd, az is ögyék sokat.

Hát valósággal fáinul remökölt leves vót, ugy mögborsóta a szakátsné, hogy még az én szömöm is szikrát hányt tőle, valamennyi vendég kimelegödött, még az pelébános úr is. Kátsa mög ojan gyönyörüségösen zöngette a nótát, hogy még a zasztal lába is rözgött belé.

De ugy neki vót mán akkor éhözve a vendégség, hogy mög se kottyant a leves, azért hát éntöttem Katufrék sógornak, hogy fordujjon ki az konyhára, oszt noszitson öggyet a szakátsnén.

Hát fordultak is hamar a tállal a vőféjök.

Szavali Sinkó Pista: Hogy éhön ne hajjunk ezön a szent napon Egy riska tehénnel birkóztam én nagyon Ihol van a husa tormával mártással Jobb ez mint a héring az vörös hagymával Ábrahám is ijet övött ám Sárával Azért élt sokáig a hütös társával.

Szétosztották aztán a jóizletü tehénhust, hát néköm egy velős tsont is lyutott, mondok az méltóságos asszonynak, hogy mondok aggya ide az tányérját mer neki vöttem ki, avval belé fujtam az velőt az tányérába.

- Mind kőtse ám el mondok méltóságos asszonyom, mondok, mer ez a lyava.