NEMERE ISTVÁN

Halálos homokvihar

Kozmopol-9   regényújság

90/10.

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2014

EPUB ISBN 978-615-5404-89-4

Halálos homokvihar

– Tudja, mikor fogja maga elkapni azt a gazembert? Ha itt a tenyerem közepén kinő egy jól fejlett földi kaktusz! Ha a város helyén vulkanikus kráterből tör fel a láva, ami itt, a Marson nincs is! Amikor majd eldugulnak a talaj alatti mágneses vonatok alagútjai, és olyan szél támad, hogy a repülőket kifújja az űrbe!... Akkor lesz maga teljes értékű rendőr hadnagy, ha nekem tüskés szárnyaim nőnek és méltóságteljes csapásokkal elrepülök Marspolis irányába...! Hű, már alig kapok levegőt... mégis folytatom... Szóval figyeljen ide, maga szerencsétlen leányzó! A nők különben sem érnek annyit, mint a férfiak, de a mi szakmánkban aztán nem is lehet őket a férfiakhoz hasonlítani! A legkorlátoltabb analfabéta zsebtolvaj is túljárhat egy rendőrakadémiát végzett hadnagynő eszén! Volt már rá példa...! Tudja, mikor hozza ide a fogdába azt a nyavalyás bűnözőt? Ha a földi és marsi egyesített lottón ugyanazon a napon háromezer-ötszázan érnek el telitalálatot! És akkor, ha...

Jegorov kapitány szívesen folytatta volna, de kifulladt. Az arca a szokásos haragos-vörösből lassan lilába ment át. Vanta hadnagynő  – az iménti szerfölött hosszú és barátságosnak nem igazán nevezhető szónoklat célpontja és egyedüli hallgatója  – hasonló színeváltozáson ment át. Csak a nyálát nyelte dühösen. Jegorov kapitány, a felettese egyfolytában sértegette, mióta jelentést tett neki. Hát végre felfoghatná ez a korlátolt alak, hogy igazán nem ő az oka, ha az a pasas megszökött! Csak Jegorov hiszi azt, hogy a rendőrség csodákra képes. Ha valaki hosszú hónapokon keresztül készítgeti a maga kis terveit, ha figyelembe vesz minden pozitív és negatív dolgot, ami akciója közben érheti... Óriási előnyre tesz szert a mit sem sejtő Kozmopollal szemben! A helyet és az időpontot, de még az akció módozatait is maga választja ki, és ebben az optimumra törekszik. Senki sem tud róla előre, csak ő, és ez nagy helyzeti előnyt biztosít neki. Utána pedig eltűnik, mint kő a vízben, és ennyi volt!

A kapitány meg itt sértegeti őt! Úgy is mint rendőrtisztet, de úgy is mint nőt! Ez... ez tűrhetetlen! A lány amúgy igen csinos arcán fájdalmas fintorok váltakoztak, most nagyon utálta a főnökét, jobban, mint eddig valaha is! (Ami nagy szó, teszi hozzá a kotnyeles krónikás, aki jól ismeri a szóban forgó városi rendőrkapitányság egész emberi és gépi személyzetét...) De a szidalmaknak még nem volt vége:

– ...Vegyen fel egy szoknyát a Kozmopol dicső egyenruhája helyett! És menjen babázni, maga... maga nő! A rendőrmunka férfiaknak való...! Tudja, mikor kapja majd el azt a pasast? Amikor... amikor...  – Jegorovnak nem jutott eszébe újabb vad és hihetetlen hasonlat, hát csak hápogott.

Vanta nem bírta már idegekkel, hirtelen sarkon fordult és elrohant...

Jegorov kapitány vigyorogva nézett utána, majd összedörzsölte két kezét, és elégedetten mormolta félhangosan maga elé:

– No, ez is megvan. Úgy feltüzeltem, hogy most már biztosan elkapja azt a bűnözőt!

Lír, a Kozmopol földi-marsi kozmikus rendőrség derék robotrendőre a városban sétált.

Régebben ritkán engedhette meg magának ezt a luxust, de amióta a 9-es állomáson, vagyis a városi kapitányságon szolgált Alfa és Béta, a két új robottárs, azóta gyöngyélete volt. Azok ketten felváltva látták el az ügyeleti szolgálatot a kapitányságon, Lír pedig kimehetett „őrjáratozni". Ezek az őrjáratok persze javarészt egyszerű sétából álltak. Lír körbejárta a Belvárost, figyelte az embereket, és ha valaki valamilyen kérdéssel fordult hozzá, igyekezett pontos választ adni. Tudta, mikor indul mágnesvonat bármelyik közelebbi vagy távolabbi város felé, mikor lesz a legközelebbi kolorkoncert, vagy merre található a régiségbolt. Az agyába és egyéb „testrészeibe" épített berendezésekkel megnézte minden szembejövő ember arcát  – ilyenkor körözött bűnözőket keresett. Mondhatjuk tehát: ő volt az egyetlen igazi rendőr a városban, hisz éjjel-nappal szolgálatban volt és dolgozott. Az „éjjel-nappal" szó szerint értendő, ugyanis Lír, mint afféle robot, nem volt biológiai lény, így aludni sem szokott. „A robotok alvásigénye nagyon minimális", ahogy egy betokosodott agyú kutató mondotta volt egykoron egy marsi szimpóziumon. „Nemkülönben az ön gondolkodási igénye, kedves kolléga!"  – vágta rá egy másik megrögzött szimpóziumlátogató.