William Shakespeare

Téli rege

Fordította Kosztolányi Dezső

Kiadó: ADAMO BOOKS KFT.

http://adamobooks.com

Felelős kiadó: ADAMO BOOKS KFT. ügyvezetője

Copyright © ADAMO BOOKS KFT.

Budapest, 2015

ISBN 978-963-387-434-9

TARTALOM

Első felvonás

Második felvonás

Harmadik felvonás

Negyedik felvonás

Ötödik felvonás

SZEMÉLYEK

LEONTES, Szicília királya

MAMILLIUS, fia

CAMILLO,
ANTIGONUS,
CLEOMENES,
DION, szicíliai nemesurak

POLIXENES, Bohémia királya

FLORIZEL, fia

ARCHIDAMUS, bohémiai nemesúr

ÖREG PÁSZTOR, kit Perdita atyjának vélnek

BANGÓ, fia

Béres, az öreg pásztornál

AUTOLYCUS, csavargó

HAJÓS

TÖMLÖCŐR

HERMIONE, Leontes felesége

PERDITA, Leontes és Hermione leánya

PAULINA, Antigonus felesége

EMÍLIA, Hermione udvarhölgye

MOPSA,
DORCAS, parasztleányok

Főurak, nemesurak, hölgyek, tisztek, szolgák, pásztorok és pásztorlányok.
Az Idő mint Kar

Történik: részint Szicíliában, részint Bohémiában

Első felvonás

1. szín

Előszoba Leontes palotájában.
Camillo, Archidamus jön

ARCHIDAMUS
Ha majd egyszer ellátogatsz, Camillo, Bohémiába - abban a járatban, amiben most engem hívott ide ez a szolgálat -, meglátod azt, amit mondtam: hogy mekkora különbség van a mi Bohémiánk meg a ti Szicíliátok között.

CAMILLO
Szicília királya - azt hiszem - jövő nyáron óhajtja viszonozni Bohémia királyának a köteles látogatást.

ARCHIDAMUS
Amennyiben, pironkodnunk kell majd vendéglátásunk miatt, mentsen bennünket jó szándékunk, mert a lelkünk rajta -

CAMILLO
Ugyan, kérlek -

ARCHIDAMUS
Csak azt mondom, ami a szívemen: mi nem vagyunk képesek ekkora parádét - ilyen derék - lásd, nem is tudom, hogy ejtsem e szót. Valami álomszerző maszlagot kell majd adnunk nektek, hogy érzékeitek megtompuljanak gyarlóságunk iránt, s ha már nem emelhettek nekünk cégért, legalább ne kisebbítsetek.

CAMILLO
Nagyon is busásan fizetsz azért, amit mi tiszta szívünkből adtunk.

ARCHIDAMUS
Hidd meg, nem ok nélkül beszélek: a becsület bír rá, hogy ki is mondjam.

CAMILLO
Szicília királya nem tudja, hová tegye Bohémia, királyát. Gyermekségükben együtt növekedtek, s oly vonzódás gyökeresedett meg bennük, hogy az ágakat hajt mostan. Azóta főméltóságaik meg fejedelmi dolgaik elválasztották őket a társas életben, de azért találkoztak, ha nem is szemtől szembe: Ehelyett - királyi módon - ajándékokat, leveleket, nyájas izeneteket váltottak, mintha együtt lettek volna, noha távol egymástól; kezet ráztak, mintegy mély szakadék fölött; ölelkeztek, mintegy a világ két ellenkező pólusáról. Az Ég tartsa meg baráti hajlandóságukat.

ARCHIDAMUS
Úgy vélem, nincs a világon oly csalárdság, vagy egyéb, ami ezt megrendíthetné. Micsoda nagy örömötök telhet fiatal királyfitokban, Mamilliusban: soha életemben nem láttam ily sokat ígérő úrfit.

CAMILLO
Jómagam szintúgy reménykedem benne, pompás egy gyerek. Valóságos gyógyítója az alattvalóinak, frissítője az agg szíveknek. Akik mankón jártak, minekelőtte megszületett, most tovább kívánnak élni, hogy lássák őt férfiúvá cseperedni.

ARCHIDAMUS
Egyébként - ugye - szíves örömest meg is halnának?

CAMILLO
Meg ők. Amennyiben, nem lelnének más kifogást, hogy tovább kívánjanak élni.

ARCHIDAMUS
Ha nem volna fia a királynak, akkor alkalmasint addig szeretnének mankón bicegni, míg a királynak fia nem születik

Mindketten el

2. szín

Díszterem ugyanott.
Leontes, Hermione, Mamillius, Polixenes, Camillo és kíséret jön

POLIXENES
Kilencszer látta a vizes planétát
Változni a pásztor, mióta trónunk
Nem érzi terhünk: elrebegni hálánk
Idő is ennyi kellene, rokon,
De akkor is örök adóstokul
Mennénk tovább: hát mint az az öreg szám,
Mely sokszoroz, hadd sokszorozzam én is
E „köszönöm”-mel itt, ezerszeresen,
A többit is.

LEONTES
Ugyan, sosem köszönd még;
Köszönj, ha mégysz.

POLIXENES
Holnap megyek királyom.
A félelem bánt, hogy mi van, mi készül,
Míg messze jártam, s nem süvölt-e otthon
Vadul a szél, hogy fölkiáltsak aztán:
„Ezt vártam éppen.” És különben is
Terhedre váltunk.

LEONTES
Bírjuk ezt a terhet,
Atyámfia.

POLIXENES
De nem maradhatok már.

LEONTES
No, egy hetet.

POLIXENES
Holnapra menni kell.

LEONTES
Hát jó, legyen; felezzük az időt meg,
S egy szót se szólj.

POLIXENES
Uram, király, ne unszolj.
Nincs nyelv a földön - egy sem a világon -,
Mely így hat énrám: s hatna mostan is,
Ha kellenék neked, bár kellene,
Hogy megtagadjam ezt. De visszaránt már
Országom dolga: így tehát ha itt fogsz,
Ostor nekem kegyed, a maradásom
Súly és kölönc neked. Ezért, rokon,
Isten veled.

LEONTES
Királynénk néma? Szólj te.

HERMIONE
Én nem kívántam szólni, amíg esküt
Nem tesz, hogy elmegy. Ám, uram, te lanyhán
Ostromlod őt. Mondd, hogy Bohémiában
Nincs semmi baj, hogy tegnap érkezett
Erről a hír - hát mondj neki ilyesmit
S kiverted a sáncból.

LEONTES
Helyes beszéd.

HERMIONE
Vagy mondja, hogy fiát akarja látni.
Ez már nyomósabb, mondja és mehet,
De esküvel fogadja és szaladhat,
Mi majd guzsallyal pöndörítjük őt ki.
Király, szabad-e kérni hát tetőled
Még egy hetet? Ha majd Bohémiába
Megy az uram, egy hóval is tovább
Időzhet ott, amint a terve volt:
Pedig egy óra-percenésnyivel sem
Szeretlek én, Leontesem, kevésbé,
Mint hitves a férjét. Maradsz-e hát?

POLIXENES
Nem.

HERMIONE
Ugyan maradj!

POLIXENES
De nem tudok. Valóban.

HERMIONE
„Valóban!”
Lustán fogadkozol e semmi szóval;
De bár leesküdd a napot az égről,
Azt mondom én: „Ne menj, király.” Valóban,
Ne menj: a nő száján e szó: „Valóban”
Pont annyi, mint a férfién. No, mégysz még?
Hát arra kényszerítsz, hogy a rabom légy
S ne a vendégem? Akkor elmenőben
Majd csak fizetsz és nem köszönsz Felelj hát!
Rab: vagy vendég? Mert csúf „Valóban”-odra:
Egyik leszel.

POLIXENES
A vendéged leszek.
Megsértenélek, hogy rabul tekints,
S ez fájna nékem is, amint tenéked
A büntetés.

HERMIONE
Vendégelőd leszek hát,
Nem tömlöcőröd. Most pedig mesélj te:
Dévajkodott ifjúságtokba férjem?
Mert víg fiúk lehettetek.

POLIXENES
Azok.
Két kislegény, ki hátra sose nézett
S azt vélte, hogy a holnap, mint a ma,
Örök-gyerek.

HERMIONE
De persze az uram volt
Közöttetek a huncutabb?

POLIXENES
Mint két iker-bárány, mely a napon
Egymásra béget: éppúgy hancúroztunk
Ártatlanul, nem tudta egyikünk sem,
Mi a gonoszság praktikája és
Eszünkbe sem jutott. Ha élhetünk így,
És gyönge lelkünk nem kapatja rosszra
A lüktetőbb vér, bátran azt feleljük
Az Égnek egykor: „Semmi bűn se nyom,
Csupán az eredendő”.

HERMIONE
Eszerint
Azóta estetek meg?

POLIXENES
Ó, nemes hölgy!
Azóta sok kísértés környezett ám!
Mert zöldkorunkba nőm piciny leány volt,
S becses magad se látta még meg akkor
A pajtikám.

HERMIONE
Irgalmas Ég, ne hagyj el!
Ha így haladsz, végtére ránk sütöd,
Hogy nőd meg én az ördög: ámde folytasd.
Mi álljuk azt, hogy bűnre csábítottunk -
Ha ti velünk vétkeztetek először
S később is - és sosem botoltatok
Más nőkkel.

LEONTES
Engedett-e hát?

HERMIONE
Marad.

LEONTES
Én kértem az előbb, de nem maradt.
Lásd, Hermioném, még sosem beszéltél
Ily édesen.

HERMIONE
Sosem?

LEONTES
Sosem. Csak egyszer.

HERMIONE
Mit? Kétszer is! Mi az, ami előbb volt?
Szólj: mint baromfit tömj dicséretekkel,
Hizlalj: ha szótlanul hal el a jótett,
Ezret megöl, mely még nyomába jönne
Dicséret a díjunk s egy enyhe csókod
Száz ölre hajthat engem, ámde a
Sarkantyú csak egy rőfre. Nos, beszélj hát,
Utóbbi jótettem, hogy a barátod
Itt tartom? S az első? A nénje ennek?
Mondd: jót műveltem akkor is, ugye?
De hát mikor beszéltem édesen még?
Szólj és ne várass.

LEONTES
Akkor, amikor
Három sanyargó, lassú hó után
Fehér kezedbe csattintottam a
Szerelmemet s te így szóltál: „Örökre
Tiéd vagyok.”

HERMIONE
Ó, jót műveltem akkor.
Kétszer beszéltem hát ily édesen:
Hogy férjemet itt fogtam én, örökre,
S barátodat, pár napra.

LEONTES (félre)
Áj, de forró!
Barátságot keverni - vért kavarni.
A tremor cordis ez: szívem kalimpál,
Nem örömébe - nem! Az ily szívesség.
Orcája nyílt lehet s - elösmerem -
Nagylelkűséget, jóságot mutathat
S jól illik annak is, ki mímeli;
De ezt a kézfogást, ujj-csípdelést -
Mint most teszik - ezt a tükör-mosolyt -
Ezt a halódó-őzike-sohajt -
Jaj, e szívességet nem bírja el
A szívem - s homlokom. Mamillius
Az én fiam vagy?

MAMILLIUS
Az, apám.

LEONTES
Bizisten!
Az vagy, kölyök. Hű, piszkos a kis orrod?
Mondják: a képmásom. No, hadnagy úr, gyer -
Mindig csinos légy - vagy ne, hadnagy úr, ne -
Légy tiszta, mert a szarvas ökröt is
Csinos-nak hivják. Egyre ott bibirkál,
Cimbalmoz a kezén! No, drága borjam,
Borjam vagy-e?

MAMILLIUS
Az, az vagyok, apám.

LEONTES
Kis homlokán nincs ily görcs és dudor.
Másképp reám hasonlít: azt beszélik,
Mint két tojás: az asszonyok, akik
Mindent kotyognak és ha csalfa is mind,
Mint cafra kelme, mint a szél, a víz,
Vagy kocka, mit csaló kíván, ki nem tud
Határt „övé” s „enyém” közt - szentül áll;
Hogy rám üt e fiú. No, gyer, kis apród,
Nyisd rám azúr szemed: édes gazember!
Te gyöngy! Te rongy, Mit, megteszi anyuskád?
Ó, képzelés, szívem tövét döföd:
Azt képzeled te, ami képtelen,
Álmokban élsz: - de hát hogy is lehet?
Azzal feleskedsz, ami Semmi csak,
Párzol a Nincs-csel: így való lehet,
Hogy elvegyülsz a Van-nal s ezt teszed most -
De mennyire, hisz látva-látom itt -
És ez keményíti az agyvelőm -
S a homlokom.

POLIXENES
Mi bántja a királyt?

HERMIONE
Egy kissé nyugtalan.

POLIXENES
Atyámfia,
Hogy vagy? Mi lelt? Beszélj!

HERMIONE
Uram, olyan vagy,
Mint hogyha gond ülné a homlokod:
Mi a bajod, szólj?

LEONTES
Semmi, hogyha mondom.
Ni, mint kitárja néha gyöngeségét
A természet, hogy gúnyolódjanak
Rideg szívek! Fiam vonásain
Elandalodva, huszonhárom évre
Szédültem vissza, s láttam önmagam
Pendelybe, zöld zekébe, tőrömet
Szorítva tokjában, hogy meg ne szúrjon
A cifra és - mint annyiszor - ne ártson.
Milyen hasonló voltam e csipiszhez,
E tökmaghoz. Ha pénz helyett babot
Adnék, öcsém, mi lenne?

MAMILLIUS
Hát szorulnál.

LEONTES
Tyühaj! No, nagyra nőjj! Atyámfia,
Mondd, így imádod a fiad te is,
Mint ezt mi?

POLIXENES
Otthon ő a mindenem
Játékom és vigasságom, a dolgom,
Kebelbarátom, majd az ellenem -
Tányérnyalóm, hopmesterem, vitézem:
A júliusi nap is kurta véle,
S pajkos csínyével megkúrálja vérem,
Mit vastagít a gond.

LEONTES
Ez tisztje ennek
A csöpp kisúrnak is: gyerünk, fiacskám,
Ti csak beszéljétek meg, Hermione,
Hogy mint szeretsz: barátomon mutasd meg
Olcsó legyen most itt, mi drága máskor:
Utánad és e kis zsivány után -
Övé szívem.

HERMIONE
Ha bennünket keressz,
A kertbe mentünk: lenn a kertbe várjunk?

LEONTES
Amint akartok: majd csak megtalállak
Az ég alatt. (Félre) Horgászom én reátok
S nem láttok engemet, se a zsinórom.
No, pedzed-e?
Hápog s reája tátogatja száját:
És úgy karol belé, mint az az asszony,
Ki gyönge férjtől bátor.

Polixenes, Hermione, kíséret el

Máris elment!
Térdig szutyok! Szarv! Itt! Fülem körül! Szarv!
Menj, játssz, fiam! Anyuska játszik s én is,
Oly rút komédiát, hogy majd a sírba
Fütyülnek engem s pisszegés, röhej lesz
Lélekharangom. Játssz, fiam. Hiszen
Mindenha csalták urukat a nők;
Megannyi férj karolja hitvesét -
Most, míg beszélek, nem alítva, hogy
Míg messzejárt, a nője megnyitotta
Halastavát, s szomszéd uram halászta,
Vigyori úr: vigasz tehát az is,
Hogy másnak is úgy tárva kapuja,
Mint az enyém. Ha minden céda férje
Kétségbeesne, minden tízedik férj
Akassza föl magát. Nincs patikája.
Lator planéta elkeríti nőink -
Amerre fénylik és uralja ezt
Kelet, Nyugat, Észak, Dél: ennyi biztos,
Nincs zár hasukra. Így van ez, bizony.
Az ellenünket ki- s beengedik
Szőröstől és bőröstől. Áj, de sok férj
Ily nyavalyás s nem érzi. Mit, fiacskám?

MAMILLIUS
Terád hasonlítok.

LEONTES
No lásd, szerencse
Te vagy, Camillo?

CAMILLO
Én, fölséges úr!

LEONTES
Menj, játssz, Mamillius, derék fiú vagy.

Mamillius el

Camillo, itt maradt a nagy király.

CAMILLO
Nagyon nehéz volt őt lehorgonyozni:
Horgonyt vetettél s meg nem állt.

LEONTES
Te láttad?

CAMILLO
Akárhogy is biztattad őt, szabódott,
Hogy mennyi dolga várja.

LEONTES
Észrevetted?
(Félre)
Ni, már figyelnek, sugdolóznak is:
„Leontes így-úgy.” Ennyire jutottunk.
S csak most tudom meg. És mikor maradt itt?

CAMILLO
Hát hogy beszélt neki a jó királyné.

LEONTES
Igen, „királyné” s jó, megengedem -
De nincsen így, ha így van. És szemet szúrt
Ez másnak is, ki nem ilyen agyas?
Mert koponyád mindent magába szürcsöl,
Nem mint a tuskók - úgye, csak ily elme,
Pár fönti fő érthette, s a fajankó
Nem látta meg e miskulanciát?

CAMILLO
Mily miskulanciát? Mindenki tudja,
Hogy itt maradt -

LEONTES
Ahá!

CAMILLO
Hogy itt maradt.

LEONTES
Ahá, de mért?

CAMILLO
Fölségedért s azért, hogy a királyné
Kedvét betöltse.